Марко Ганчев
Лалкиното носле

chitanka.info

От пързалка тича Лалка.

Пуста Лалка, уж е малка,

а така гръмовно плаче,

сякаш че реве малаче.

— Тате, вика, зъб ми падна,

как ще ям, като съм гладна?

Таткото засмян тогава

я успокоява:

— Не плачи де, нищо няма,

значи вече си голяма:

падат млечните ти зъби,

да поникнат като гъби

други зъби, по-големи,

с тях ще чупиш и бадеми.

В миг на Лалка от очичките

изпариха се сълзичките.

— Ясно, тате, щом се клати,

ще изваждам всеки зъб,

няма да ми бъде скъп.

Ама имам друг въпрос:

ще сменя ли своя нос?

Много ми измръзва тоз!

Таткото

я щипва по нослето,

цялото червено, клето.

— Не, носът ти, мила моя,

цял живот ще бъде тоя,

няма той да се смени.

Затова във зимни дни

да го пазиш, Лалче,

от студа под шалче!

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.